Darling

=Darling av Johan Kling=

//Darling// är en mörk komedi av Johan Kling från år 2007 som inte får blandas ihop med filmen //Darling//, en Bollywood thriller även den från 2007 som filmades i Indien. Den svenska filmen //Darling// var Johan Klings debutfilm, tidigare hade han bland annat haft en kortlivad musikerkarriär i Ratata innan han blev framgångsrik som tv-producent med fejkade dokusåpor som sin starka sida. Filmen spelades in i Stockholm som även har en stor roll i filmen.

Regissören, Johan Kling, är en man som har som specialitet att med små medel inge en känsla i en scen. Att med bara vardagligt struntprat kunna visa vem som är personen med makt i ett samtal mellan två olika parter. Hans något cyniska sätt att se på mänsklighetens nycker ger filmen en trovärdighet, det känns inte banalt eller konstigt med Evas känslotomma blick eller monotona röst, inte heller Bernhards oupphörliga positivitet. Kling är född i Stockholm, år 1962, och bor i en lägenhet i Stockholms innerstad tillsammans med sambo, dotter och bonusson, och kanske är det därför hans stockholmsskildringar är så slående. Han anser sig själv vara främst manusförfattare och regissör, men har även skrivit en roman – Människor helt utan betydelse. Debutfilmen var genombrottet han fick vid 44 års ålder.

Reaktionen på Klings film var positiv men något sval, åtminstone baserat på recensionerna som skrevs där det varierade mellan tre av fem och fyra av fem i betyg. Däremot blev filmen nominerad till Guldbaggegalan år 2008 i sex olika kategorier; Bästa manliga huvudroll; Bästa foto; Bästa film; Bästa regi; Bästa kvinnliga huvudroll; Bästa manuskript. Av dessa vann filmen två; Michael Segerström, Bernhard, som bästa manliga huvudroll; Geir Hartly Andreassen vann för bästa foto. Utöver det vann även filmen Göteborg Film Festivals Nordiska Filmpris år 2007 och Svenska Filmkritikerförbundets pris //Greta// för årets bästa svenska film 2007.

Det som är särskilt speciellt med Johan Klings debutfilm //Darling// och vad som enligt mig gör det till en klassiker är de svårigheter Kling hade med ekonomin. Inte Klings privata ekonomi, utan den budget han hade tillgång till för att göra filmen. En minimal budget på lilla 8 miljoner vilket är en väldigt liten budget i långfilmssammanhang. Det har gjort att få omtagningar fick tas och även få kamerainställningar. Kling har själv sagt att han anser att filmen hade utrymme för att bli mycket bättre om han fått tillgång till en större budget. Det är inte bara filmen som påverkats av den minimala budgeten utan även den svenska filmvärlden. Den lilla budgeten är nämligen en konsekvens av Svenska filminstitutets nekande av produktionsstöd. Kanske är det med svidande ånger för att ha nekat Kling produktionsstödet som Svenska filminstitutet nominerade filmen till så många guldbaggar. "Stödet från filminstitutet är en väldigt viktig grund. Jag gjorde filmen mot alla odds men är väldigt glad i dag när min film fått så många nomineringar. Det är ju filminstitutets eget pris", säger Johan Kling i en intervju.

//Darling// hade premiär 9 februari 2007 och redan den 12 februari 2007 publicerade Dagens Nyheter en artikel skriven av Marianne Ahrne, kvinnan som nekade Kling produktionsstödet. Titeln på artikeln var ”Det var en miss” och i artikeln berättar Ahrne om sin ånger. Hon avslutar artikeln med att återberätta slutet på filmen; ”Det finns ett scen i filmen där Eva och Bernard ser varandra efter det att Eva slutat på McDonald's och återvänt till sin värld av falska värden. Hon sitter i en stadsjeep med sin nye pojkvän som är precis som de föregående, och Bernhard sitter i en buss. Bernhard vinkar och efter en lång stund lyfter också Eva sin hand till hälsning innan de glider bort åt var sitt håll i mörkret.” Efter denna återberättelse avslutar hon med ”Det är ett stort ögonblick i en ovanlig film. Jag borde ha satsat på den.” och på så sätt uttryckligen erkänner sitt misstag. Jag tycker det är intressant hur en film först kan bli nekad och sedan anses vara en så lyckad film, i rätt kretsar, att det får Ahrne att gå ut i media och erkänna sitt misstag. Då har filmen genomfört något. Ändock säger sig Kling inte se det som revansch.

**Resumé**
Filmen //Darling// kretsar kring två väldigt olika karaktärer där den andres liv skiljer sig väldigt mycket från den förstas. Vi får följa de två karaktärerna under en tid och lära känna deras personligheter och hur de agerar och vilka vägar de väljer att gå. Eva spelas av Michelle Meadows och Bernhard spelas av Michael Segerström.

Den ena är Eva, en ung tjej som bor med sin mamma. Hon lever ett liv bekymmerlöst liv som går ut på att fika med vännerna, jobba ibland, få pengar av föräldrarna, shoppa och festa på klubbarna runt Stureplan. Eva jobbar som butiksbiträde på en fin klädaffär och är tillsammans med pojkvännen Micke. Vändingen kommer drastiskt. Till hennes besvikelse får hon flytta till en etta på Gärdet när hennes mamma reser utomlands och pengarna som Evas mamma varje månad skickar räcker inte. Efter ett engångsligg förlorar Eva sin pojkvän och därtill sitt jobb på grund av hennes kyliga attityd. För att få tillgång till a-kassa söker hon till slut jobb på McDonald’s.

Den andra är Bernhard, en man i 61-års ålder som skilt sig. Han bor i ett hus som både är för stort och för dyrt för honom som ensam boende i huset, han hade köpt huset när det var som dyraste – ”typiskt mig” – och nu kunde han inte sälja det eftersom priserna var så låga. Bernhard betar av rad efter rad med arbetsintervjuer utan framgång. Enträgen optimism och en vilja att alltid hålla humöret uppe följer honom även om frågan som kontinuerligt ställs på varje jobbintervju är ”hur gammal är du egentligen?”. Han får till slut jobb som försäljare och får knacka dörr. Enligt de tveksamma cheferna är Bernhard alldeles för inställsam och förlorar arbetet. För att få ihop pengar till hyran söker han till slut jobb på McDonald’s.

Det är två människor från olika världar som möter varandra i en flottig McDonald’s restaurang och plötsligt befinner de sig på samma nivå. Bernhard som redan varit anställd där i en månad ger Eva en hjälpande hand när det behövs och sakta men säkert börjar en vänskap mellan de båda utvecklas. Men, Eva prioriterar inte vänskapen och vänder Bernhard ryggen så fort en möjlighet uppenbarar sig, en dörr som öppnas till hennes förra värld igen. Eva avslutar sitt jobb på McDonald’s och det tar flera månader innan det omaka paret ser varandra igen. Bernhard stirrar ut genom fönstret på en buss, Eva genom fönstret på en skinande ren bil med en ny pojkvän vid sin sida. Ett sista farväl till varandra och även en slags tacksamhet för den korta vänskapen.

**Trailer**
media type="youtube" key="dpxGQAnMXEY" height="315" width="420" Trailern till filmen //Darling// fångar filmens attityd enligt mig. Dock endast delar av filmen eftersom Bernhard inte är med överhuvudtaget i trailern. Istället ligger fokus på Eva och du som betraktare får snabbt en idé om vem hon är och hennes känslolösa uttryck. Musiken samspelar bra med trailern och markerar det något komiska över hela situationen, det lättar upp hela trailern.

Jag tycker om filmen mycket och det var även därför jag valde just filmen //Darling// inför det här projektet. Ändå måste jag erkänna att jag dels hatar filmen för att den är för mig så sorglig. Lojalitet ställer jag högt och att få se Bernhard övergiven och ensam av Eva river i mitt hjärta. Samtidigt som jag anser filmen nästintill vara jobbig att se på så är det just därför som den är så lyckad för den påverkar mig verkligen. Den lämnade spår efter sig och jag mindes den även om jag sett den för flera år sedan. Karaktärerna kändes väldigt realistiska. Jag blev totalt galen på Bernhard och ville bara rycka tag i honom och be honom sluta vara så mesigt optimistisk hela tiden och ta för sig lite. Inte att han skulle vara så väldigt förstående när hans dotter sa att hon inte hade tid att träffa honom – de hade inte träffats på ett helt år – eller vara så smetigt snäll mot sin exfru – om hon behövde hjälp med något var det ju bara att säga till! Samtidigt känner jag igen karaktären och varken Bernhard eller Eva känns som parodier på något vis. Något jag tycker om är hur Kling använder sig av en väldigt fåordig dialog. Det är inte dialogen som bär filmen framåt. Dessutom är jag en stockholmskär människa och därför uppskattar jag bilderna av Stockholm även om staden skildras som en kylig och avvisande stad i Klings film.

**Källor** [] [] [] [] [] [] [] [] [] []